![](../_bmp/malo-A.png)
![](../_bmp/veliko-A.png)
Павловић: Њемачка политика не одустаје од уништења Срба
![Душан Павловић Душан Павловић - Фото: РТРС](../_FOTO/nwz/2550/255057.jpg)
- Како другачије разумјети све потезе и изјаве Шмита, који у БиХ борави на основу њемачког дипломатског пасоша. Све што ради у БиХ, он ради у капацитету службеника њемачког Министарства спољних послова. Истовремено, том министарству, као и канцелару Њемачке, ни најмање не смета да политичара који је најдиректније повезан са нацистичким структурама и који промовише Хитлерове хероје пошаље на територију и међу народ гдје су најдиректније одговорни и саучествовали у геноциду над Србима у НДХ - истакао је Павловић.
Према његовим ријеима, само наивна особа може помислити да се ради о неспоразуму и ненамјерном чину.
- Нажалост, рецидиви те расне идеологије и планова итекако су присутни у политичким и војним круговима у данашњој Њемачкој, посебно према Словенима, те самим тим и Србима . навео је Павловић.
У том смислу, додао је он, треба разумјети и изјаве и констатације Бранда за медије из муслиманског дијела Сарајева.
- Он константно и недвосмислено наставља праксу њемачке политике из деведесетих година прошлог вијека, дехуманизације и криминализације Срба и њихових легално изабраних политичких представника. То им је неопходно како би могли наставити пројекат уништавања Срба западно од ријеке Дрине и у коначници свођење српског народа на ужу Србију. Нама изгледа невјероватно да један веома искусан њемачки политичар, дугогодишњи члан Бундестага и веома важних тијела тог законодавног органа Њемачке, тако олако се позива на људска права и цивилизацијске вриједности док Србе прозива за негирање геноцида, а да никада није јавно споменуо одговорност Њемачке за геноцид над Србима у НДХ - нагласио је Павловић.
Према његовим ријечима, нити је он нити било ко од њемачких политичара или чланова Бундестага икада покренуо иницијативу о усвајању резолуције о 1,1-1,3 милиона жртава геноцида над Србима у НДХ.
- Оно што мора да нас забрине јесте чињеница да Њемачка академска и политичка јавност зна можда и боље него Срби о свим елементима своје одговорности за план уништења око два милиона Срба у НДХ. Истовремено, никада нису ништа учинили да то званично обзнане и да промијене своје стратешке планове, који су довели до уништења милиона Срба током два свјетска рата. То само свједочи да је њихова расна и политичка перспектива и план ширења на исток и југоисток Европе и даље више него активан - навео је Павловић.
Он сматра да је неопходна енергична реакција и адекватна интернационализација српског питања.
- Цијели 20. вијек, као и двије деценије 21. вијека нам сасвим јасно свједоче да је сулудо уздати се у хуманизам и демократске вриједности како Њемачке тако и политичког Запада. У том смисилу, ми морамо сабрати све своје снаге и капацитете да на адекватан и ефикасан начин отворимо и интернационализујемо српско питање - нагласио је Павловић.
Најефикаснији начин, додао је он, јесте да на свјетском нивоу буду презентовани чињенице, узроци и посљедице геноцида над Србима у НДХ, те одговорни за овај злочин над злочинима.
- Наравно, ово је само врх леденог бријега, али уколико у овом историјском тренутку коначно не покренемо све своје снаге за артикулисање и презентовање ове застрашујуће ране, постоји реална могућност да политике које су испилиле Шмита, Бранда и многе друге, успјешно реализују свој план. Колико су до сада постигли, најбоље говори чињеница да је на територији НДХ 1941. године живјело око два милиона Срба, а данас, након 80 година, на територији Хрватске и БиХ живи тек нешто преко милион Срба - нагласио је Павловић.
СРПСКО ПИТАЊЕ И ПРОЦЕСИ ДУГОГ ТРАЈАЊА
Због константних насртаја званичне њемачке политике и њених представника, као што су Бранд и Шмит, на Републику Српску и Српски народ, Павловић је у свом ауторском дијелом објаснио процесе дугог, трајања те намјере и планове ове политике.
Павловић је навео да идеје и планови о коначном рјешавању српског питања, односно његовог потпуног уништења на територијама које су хрватске радикалне и клерикалне структуре сматрале својим, има коријене још у времену прије 19. вијека.
- Иако је геноцид над Србима у НДХ кренуо буквално даном формирања ове пронацистичке и клерикалне творевине, талас протјеривања, присилног покатоличавања и масовних злочина и физичког уништења око два милиона Срба, односно више од 30 одсто становника у НДХ, нарочито се интензивирао након састанка Анте Павелића са Хитлером у јуну 1941. године - истакао је Павловић.
Да би коначно искорачили из југословенско-комунистичке и неохрватске парадигме о уништењу Срба у НДХ, Павловић је указао да је потребно правно и политиколошки /не само историјски/ поново извршити контекстуализацију и промишљање овог феномена.
- Неопходно је на основу историјски утврђених чињеница, међународног права и нашег културног идентитета породити нову парадигму за разумијевање и артикулацију ових догађаја у контексту процеса дугог трајања и геополитичких и стратешких интереса свих који су стајали иза овог злочина над злочинима, а чије агенде се до данас нису промијениле. Свођење српског народа на њима прихватљиву мјеру је и данас на столу - поручио је Павловић.
КОНВЕНЦИЈА УН О СПРЕЧАВАЊУ И КАЖЊАВАЊУ ЗЛОЧИНА ГЕНОЦИДА
Због свега наведеног, Павловић је указао на Конвенцију УН о спречавању и кажњавању злочина геноцида из 1948. године која у члану два истиче:
- У смислу ове конвенције као геноцид се сматра било које од наведених дела учињених у намери потпуног или делимичног уништења једне националне, етничке, расне или верске групе као такве: 2) убиство чланова групе, б) тешка повреда физичког или менталног интегритета чланова групе, ц) намерно подвргавање групе животним условима који треба да доведу до њеног потпуног или делимичног уништења, д) мере уперене на спречавање рађања у оквиру групе; е) принудно премештање деце из једне групе у другу
Такође, Конвенцијом је дефинисано у члану три да су "кажњива следећа дела: а) геноцид, б) планирање извршења геноцида, ц) непосредно и јавно подстицање на вршење геноцида, д) покушај геноцида, е) саучесништво у геноциду". У члану четири предвиђено је и да "лица која учине дело геноцида или неко друго дело наведено у члану три, биће кажњена без обзира да ли управљају државом, обављају функције или су обични појединци".
ЈАСНО ЈЕ ДА ЈЕ УНИШТЕЊЕ ДВА МИЛИОНА СРБА У НДХ ПРЕМА КОНВЕНЦИЈИ УН ДЕФИНИСАНО КАО ГЕНОЦИД
Павловић је истакао да се у сљедећих неколико примјера јасно може примијетити у одређеним случајевима, а који посједују системске карактеристике, постојање геноцидних намјера, односно предумишљаја за извршење геноцида у смислу члана два Конвенције.
- Дакле, не ради се о појединачним испадима, радикалним идејама које су могле бити индивидуални случајеви у форми радикалних приједлога, већ се ради о системском приступу, кроз јавне наступе, конкретно извршење дијела, дефинисање политичких и репресивних механизама и непосредном дјеловању функционера НДХ - нагласио је Павловић.
Осим овога, он је истакао да је јасно да су системски и масовни злочини, те друге радње на уништењу око два милиона Срба НДХ, према члану три Конвенције дефинисана као геноцид.
- Убрзо након преузимања власти у НДХ, њени највиши званичници у јавности званично износе намјере о успостављању чисте хрватске политичке нације, те да за остале нема мјеста у новооснованој хрватској држави. Хрватску политичку нацију чине Хрвати католичке, исламске и протестантске вјероисповијести, а сви остали морају на "лакши или тежи" начин нестати. Постоји значајан број примјера гдје највиши званичници НДХ, укључујући поглавника, и католичке цркве, најближи сарадници Анте Павелића, најављују и објашњавају шта је циљ нове хрватске државе. Одмах по доласку у Загреб Павелић је побједоносно изјавио "Ја сам посјекао стабло /алузија на убиство краља Александра у Марсеју 1934/ а ви крешите гране /српски народ/" - подсјетио је Павловић.
МИЛЕ БУДАК ЈАСНО ИСТИЦАО ГЕНОЦИДНЕ НАМЈЕРЕ
Павловић је истакао да су биле прокламоване идеје о истребљењу Срба и њиховој физичкој елиминицији на простору НДХ.
- Миле Будак је још на самом почетку јавно истицао геноцидне намјере. Иако се нова држава тек успостављала, а усташка власт још је била у формирању, геноцидни циљеви се нису крили. Тако је хрватски министар Миле Будак већ крајем априла 1941. рекао: "Један дио Срба ћемо побити, други преселити, а остале ћемо превести у католичку вјеру и тако претопити у Хрвате". Ова изјава се непосредно може подвести под члан два Конвенције који дефинише шта се све сматра геноцидом, као и члан три, у ком су дефинисана кажњива дјела у смислу геноцида - нагласио је Павловић.
Према његовим ријечима, министар Милован Жанић, који је у НДХ био предсједник Законодавног повјеренства хрватске државне владе, рекао је 2. маја 1941. године: "Ја говорим отворено, ова држава, ова наша домовина, мора бити хрватска и ничија друга... Ова земља мора бити земља Хрвата, и нема метода које ми као усташе нећемо употребити да ову земљу учинимо хрватском и очистимо је од Срба".
Павловић је истакао да су и на овом мјесту примјетне геноцидне намјере, прво у смислу стварања чисто хрватске државе – елиминација свих других етничких група и, друго - отворено признавање да су све могуће методе, што значи и истребљење, могуће.
ШЕФ ДИПЛОМАТИЈЕ НДХ ДИРЕКТНО ОБЈАСНИО ЗАШТО ТРЕБА ОЧИСТИТИ ХРВАТСКУ ОД СРБА
Павловић је навео да је у свом говору одржаном у Доњем Михољцу 27. јула 1941. године министар спољних послова НДХ Младен Лорковић директно објаснио зашто треба очистити Хрватску од Срба убијањем и протјеривањем:
О томе је казао: "Усташки покрет инсистира на енергичном рјешењу српског проблема у Хрватској. Они што се налазе с друге стране Саве и Дрине деру се да смо нетрпељиви, да нехумано поступамо према Србима. Ми одговарамо свима да је дужност Хрватске владе да поступа тако да Хрватска припада само Хрватима. Наша је дужност да заувијек ућуткамо оне елементе који су највише допринијели да Хрватска 1918. падне под српску власт. Једном ријечју, морамо истријебити Србе у Хрватској! То је наша дужност и то ћемо урадити. Ићи ћемо до краја, не обазирући се на оно што говоре они преко Саве и Дрине у име осјећања човјечности. Хрватска влада под водством нашег дивног Поглавника узела је у своје способне руке рјешавање овог проблема и ријешити ће га темељито".
Према Павловићевим ријечима, Лорковић директно и недвосмислено у јавности истиче да се "Срби морају истријебити у Хрватској", што потврђује да је истребљење Срба у НДХ било системско питање које се прокламује, дефинише и представља као јавна политика.
Такође, додао је Павловић, министар у влади НДХ Виктор Жанић 2. маја 1941. године изјавио је: "Нема методе коју ми, усташе, нећемо применити да ову земљу начинимо стварно хрватском и очистимо је од Срба, који нас угрожавају стотинама година и који ће нас првом приликом опет хтети да угрозе".
Стожерник НДХ у Бањалуци Виктор Гутић је, такође, у том смислу јавно говорио: "Уништавајте их где год их сретнете, а благослов поглавника као и мој су вам сигурни!. У свом говору у Санском Мосту 29. маја 1941. године, између осталог, он је рекао: "...више неће бити ниједног Србина. Издао сам драстична наређења за њихово потпуно уништење, а слиједе и нова наређења за њихово потпуно истребљење".
Павловић је истакао да је ово још један јавни доказ, посебно у погледу постојања наређења и благослова, да се радило о директним и нескривеним геноцидним намјерама. Осим тога, додао је Павловић, код ове изјаве се може примијетити и постојање оперативних /конкретних/ радњи које указују на извршење злочина.
Гутић је у Прњавору 9. јула 1941. године изјавио: "Убијајте Србе свуда гдје их се докопате... Рушите српске цркве и уништавајте њихове куће...".
На основу овога, нагласио је Павловић, видљиво је да намјера није била само физичко истребљење, већ и уништење историјске тековине српског народа - брисање Срба и свега што је српско са лица земље.
Поред свих наведених, Павловић је истакао да се чини да је најзначајнија Будакова изјава: "Један дио Срба ћемо побити, други раселити, а остало ћемо превести на католичку вјеру и тако претопити у Хрвате", јер се у овој изјави могу видјети готово сви елементи који су наведени у члану два Конвенције УН, и то а) убиство чланова групе, б) тешка повреда физичког или менталног интегритета чланова групе, е) принудно премјештање дјеце из једне групе у другу, а према Конвенцији, ова дјела се сматрају геноцидом.
Он је истакао да обим овог текста не дозвољава да буду наведена чак ни највећа стратишта или логори, примјери насилног протјеривања и асимилиације, али да то и није потребно јер не постоји Србин са подручја данашње Хрватске или БиХ коме неко није убијен, присилно протјеран или асимилован током овог геноцида над Србима у НДХ.
- Сви имамо своје личне приче, па тако и Срби из Пребиловаца и Херцеговине! Питање је само да ли живимо свједочење о постојању наших предака те њихове жеље, наде и снове - навео је Павловић.
ЛЕМКИН ЗАКЉУЧИО ДА ЈЕ У НДХ ПОЧИЊЕН ГЕНОЦИД НА СРБИМА
У својој књизи "Axis Rule in Occupied Europe" из 1944. године Рафаел Лемкин, како многи сматрају отац дефиниције о геноциду, осим геноцида над Јеврејима обрађује и случај уништења око два милиона Срба у НХД и закључује да је, такође, без сумње ријеч о геноциду.
ШЕЛАХ: ВЛАДА УСТАШКЕ НДХ ИЗВРШИЛА ПОЛИТИКУ ГЕНОЦИДА
Највећи ауторитет за историју Холокауста у Југославији у Израелу и "Јад Вашему" Менахем Шелах, хрватски Јеврејин - како он сам каже са себе - о страдању Срба у НДХ износи доста информација, како у вези са физичким истребљењем тако и у вези са протјеривањем српског становништва.
Павловић је истакао да Шелах директно констатује о каквој врсти злочина је ријеч, те каже: "Влада усташке Независне Државе Хрватске недвосмислено је покренула, подстакла, организовала, спровела и извршила политику геноцида против српског становништва Хрватске. То је чинила путем потпуног физичког уништења, масовним протеривањима, присилним конверзијама и намјерним успостављањем незаконите /расне/ легислативе, затварањем, наношењем физичке и духовне штете".
РЕПУБЛИКА СРПСКА ЈЕ НАСТАЛА ЗБОГ ИСКУСТВА ГЕНОЦИДА НАД СРПСКИМ НАРОДОМ У НДХ
Павловић је закључио да је за све Србе који данас памте неко од страдања неопходно да разумију шири контекст, али српску перспективу и парадигму.
- Од два милиона Срба одређених за потпуно уништење у НДХ на три горе наведена начина, према ономе што данас знамо, односно грубим процјенама и користећи конзервативни приступ, од 1,1 до 1,3 милиона Срба је обухваћено геноцидним радњама - нагласио је Павловић у тексту који је базиран на мастер тези аутора.
Краће речено, додао је он, према Конвенцији УН о спречавању и кажњавању злочина геноцида, сви побијени, присилно протјерани и асимиловани /покатоличени/ Срби су жртве геноцида, што чини процијењену бројку од 1,1 до 1,3 милиона жртава.
- Након 80 година од овог геноцида, на просторима некадашње НДХ живи нешто више од један милион Срба. Република Српска је настала због искуства тог геноцида и обнављања таквих идеја и планова - истакао је Павловић у тексту.